Kapittel+3+Den+långa+resan

Tilbake til digital historiefortelling

I Danmark
På vej til Danmark sejlede Thorleif og hans mænd ind i en frygtelig storm. Det lynede og tordnede og bølgerne var dobbelt så store som deres skib. Da stormen havde lagt sig, så de pludselig land forude. Det var Danmark. De satte skibet i havn ved toppen af Danmark. Efter de satte skibet i havn, søgte de ly hos en bondemand. De spurgte efter Olav og hans mænd, og de fik at vide, at der var sejlet et skib forbi for nogle dage siden. De var sejlet mod Vesterhavet.

Thorleif og hans mænd sejlede straks næste morgen ud med kurs mod Hvide Sande. Thorleif var meget urolig, han tænkte hele tiden på hvad høvding Oden ville sige til det her, men de andre sagde, at han ikke skulle være urolig.

Efter et par dages sejlads kom de til Hvide Sande. Thorleif og hans mænd gik op på land. De spurgte efter Olav og hans mænd, og de fik at vide af en gammel dame, at hendes mand var kørt til Herning for få dage siden med en flok mænd fra Norge.

"Må vi snakke med din mand?" "Han er her ikke lige nu, men han er hjemme sidst på dagen". Thorleif og hans mænd gik ned til deres skib, og planlagde hvad de skulle gøre ved Olav og hans mænd. De gik tilbage til den gamle dame og spurgte, om der var noget, de kunne hjælpe med. Det var der. Der var brønden, der skulle gøres i stand, der skulle hentes vand, og der skulle hugges brænde. Så der var nok at gå i gang med. Da hendes mand kom hjem, var de næsten helt færdige, de manglede bare, at bære det sidste brænde ind.

De spurgte manden om han kunne give dem et lift til Herning. Det kunne han godt, men de kunne først komme afsted når de havde spist, og det passede dem fint, for de var nemlig hundesultne. Da de var færdige med at spise var det næsten blevet mørkt, men de besluttede at tage afsted alligevel. De hjalp med at spænde hestene for vognen, så de kunne komme hurtigere afsted.

Undervejs spurgte de en fremmed mand om vej til Herning, og han sagde at der var ca. en halv times kørsel endnu. Ca. fem minutter senere stødte de ind i en skarp sten, og det ene hjul røg af og brækede midt over. Bondemanden sagde at han ikke kunne hjælpe dem længere. Han måtte lave hjulet og køre tilbage. De blev nødt til at gå resten af vejen. De takkede manden for hjælpen og sagde farvel til ham.

Da de havde gået et stykke var alle trætte, og Thorleif sagde, at de kunne overnatte her et eller andet sted. En af Thorleifs mænd sagde, at det var for koldt til at ligge på jorden uden noget at ligge på, så de blev nødt til at gå resten af vejen. Det tog ca. en time før de var i Herning. Da de var fremme var de alle sammen meget trætte, og de orkede ikke at begynde at lede efter Olav.

Pludselig fik Thorleif en ide, han kunne jo lave en ny mobiltelefon. Da de hørte Thorleifs ide, begyndte Thorleifs mænd at lede efter en god sten. Efter en halv time fandt en af Thorleifs mænd en rigtig god sten, og derefter begyndte Thorleif at lave en ny mobiltelefon. Da han var færdig med at lave den nye mobiltelefon samlede han alle mændene og gjorde klar til at ringe til Olav.

"Duuud............duuud............." "hallo" ".........hallo" " dud, dud, dud, dud, dud". Der blev lagt på. Så var det altså Olav, der havde taget telefonen, sagde Thorleif. Efter at Thorleif havde ringet til Olav, ringede han til høvding Oden og fortalte om alt, hvad der var sket. Oden blev meget sur og sagde, at han ville sende flere af hans mænd til Herning for at hjælpe Thorleif med at få mobiltelefonen tilbage. Thorleif ringede igen til Olav. "Han ta`r telefonen", hviskede Thorleif til sine mænd. "Hallo, hallo, hallo. SÅ TAG DOG DEN TELEFONEN," råbte Olav. Inden Thorleif fik sagt noget, blev røret smækket på. Da klokken blev mange besluttede de allesammen, at de trængte til søvn. De begyndte at gå rundt i landsbyen og spurgte om ly. De fandt et gammelt hus med en lille stald ved siden af. Familien i huset havde ikke noget imod at de overnattede i den lille stald, men de skulle være ude meget tidligt næste morgen. I løbet af natten var det blevet temmelig koldt. Det var ved at være hen på efteråret, så de frøs meget, for de havde ikke meget tøj med på rejsen. De ville have fat i en uldkræmmer, som der skulle være mange af på egnen. De spurgte alle og enhver i byen, indtil de fandt en uldkræmmer. Thorleif fortalte, at de havde brug for noget varmt tøj, så de kunne holde kulden ude.

Uldkræmmeren sagde, at de godt kunne få noget tøj, hvis han fik noget til gengæld. Thorleif tænkte sig om og sagde: "Kunne du tænke dig en mobiltelefon, så du kan kontakte vores høvding i Sverige?"

Da Thorleif var færdig med at tale, sagde uldkræmmeren, at han faktisk var høvding af Herning. Hans navn var Dan, og han lavede tøj, og han ville gerne i kontakt med høvding Oden. Efter et stykke tid fortalte Thorleif alt om Olav der havde taget deres mobiltelefon. Høvding Dan sagde, at han også ville hjælpe med at få den tilbage, så de begyndte straks at lægge planer.

Et dage senere kom nogle mænd og søgte Thorleif og hans mænd. De sagde, at høvding Oden havde sendt dem for at hjælpe med at få mobiltelefonen tilbage. Nu var de mange flere, så de kunne godt kæmpe med Olav`s folk. Høvding Dan sendte to af sine mænd ud for at finde Olav og hans mænd, så de kunne få fingrene i dem.

Den nat sov Thorleif og hans mænd hos høvding Dan. Thorleif tænkte hele tiden på hvordan de kunne klare problemet uden kamp. Næste dag kom de to mænd og sagde, at de havde fundet Olav og hans mænd. De havde hørt at de snart ville tage tilbage til Norge, hvor de kom fra. Efter en times tid tog de hen til stedet, hvor Olav og hans mænd var. De omkringede hele huset, så de ikke kunne flygte. Pludselig blev døren åbnet og Olav havde mobiltelefonen i hånden.

" Vi over giver os", sagde Olav og gav Thorleif mobiltelefonen. Thorleif sagde straks: "Hvis vi nu blev venner allesammen, kunne vi alle have en mobiltelefon og ringe til hinanden og snakke sammen?" Og det ville Olav og Dan gerne med til.

Høvding Dan og hans mænd tog til Herning med deres mobiltelefon. Og Olav tog tilbage til Norge med sin mobiltelefon. Thorleif og hans mænd tog turen tilbage til Sverige. Høvding Oden blev meget glad og stolt af det de havde opnået, og fra den dag blev Thorleif en kendt person i Sverige, Norge og Danmark. Kapittel 1 Den långa resan - I Sverige Kapittel 2 Den långa resan- I Norge

Tilbake til digital historiefortelling